| Головна | 1921-22 | 1932-33 | 1946-47 | Джерела | Словник |

Поняття та терміни АВТОКЕФАЛЬНА ЦЕРКВА — (у православ'ї) адміністративно-самостійна, самоуправна церква, незалежна від інших церков у вирішенні організаційних питань, яка діє в даній країні, має свою власну ієрархію, дбає про задоволення духовних потреб свого народу, його релігійну освіту та культуру, зберігає національні особливості церкви, з особливою повагою шанує святих, що вийшли з її народу. АВТОНОМІЯ — прагнення населення певної національно-територіальної одиниці до більшої самостійності в межах існуючого підпорядкування без відокремлення.

АВТОХТОНИ — спільність, що виникла в процесі еволюції на певній території і проживає на ній в даний час.

АНЕКСІЯ — своєрідна форма порушення принципу самовизначення нації, яка проявляється в намаганні однієї держави загарбати всю або частину іншої держави.

АСИМІЛЯЦІЯ — розчинення самостійних етносів, представників одного народу в середовищі іншого (повна втрата ним своєї мови, культури, традицій, звичаїв і повне засвоєння нових, властивих іншому народові етнічних особливостей).

БІПАРТИД — людина, яка водночас має громадянство двох або більше держав.

БОРОТЬБИСТИ — українська політична партія (травень 1918 — березень 1920 рр.), що виникла внаслідок розколу УПСР. Назву отримала від найменування центрального органу партії — газети «Боротьба».

ВЕТО —акт, передбачений Конституцією, завдяки якому глава держави може призупинити впровадження в дію законів, прийнятих парламентом. В новій Конституції України (ст. 106, п. ЗО) зафіксовано право вето Президента щодо прийнятих ВР законів із наступним поверненням їх на повторний розгляд Верховної Ради України.

ВИЩА РАДА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ — дорадчий, судовий орган (його рішення мають рекомендаційний характер), введений Конституцією незалежної України.

ВОЛЮНТАРИЗМ — діяльність, яка не рахується з об'єктивними законами історичного процесу, характеризується довільними рішеннями осіб, що її здійснюють.

«ВОЄННИЙ КОМУНІЗМ» (1918-1921 рр.) — система викликаних умовами громадянської війни тимчасових надзвичайних соціально-економічних та політичних заходів, що визначили «своєрідність», антинародну спрямованість економічної політики Радянської влади, в т. ч. й на Україні.

ГРОМАДЯНСЬКЕ СУСПІЛЬСТВО — суспільство, в якому суспільно-політичний розвиток відбувається на таких демократичних засадах: пріоритет загальновизнаних прав і свобод людини; відповідальність держави перед людиною і суспільством; верховенство права; розподіл влади на законодавчу, виконавчу і судову; децентралізація влади і підтримка місцевого самоврядування; політичний, ідеологічний, економічний плюралізм.

ДВОВЛАДДЯ — своєрідне, нетривке переплетіння двох влад, як це було, наприклад, після Лютневої буржуазно-демократичної революції, коли водночас існувало дві диктатури — диктатура буржуазії, представлена Тимчасовим урядом, і революційно-демократична диктатура пролетаріату і селянства, уособлювала Радами робітничих і солдатських депутатів.

ДЕКРЕТИ РАДЯНСЬКОЇ ВЛАДИ —перші законодавчі акти Радянської держави, які відтворювали політику Комуністичної партії та Радянського уряду в усіх сферах суспільного життя.

ДЕНОНСАЦІЯ (у міжнародному праві) — відмова однієї із сторін, що підписали договір, від його виконання, що веде до дострокового припинення дії цього договору.

ДЕМОКРАТИЧНА ДЕРЖАВА — держава, в якій носієм суверенітету і єдиним джерелом влади є народ, який здійснює цю владу безпосередньо (через вибори і референдуми) та через органи державної влади й місцевого самоврядування; визнаються рівні права всіх громадян на участь у формуванні органів державної влади та контролю за їх діяльністю; — громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; — створюються умови для соціальної активності громадян, їх участі в розв'язанні суспільних проблем на основі їх демократичної свідомості. Демократичність Української держави зафіксована ст. І нової Конституції України.

ДИКТАТУРА — термін, який вживається для характеристики необмеженої влади, свавільного диктату однієї особи або якоїсь групи, що, спираючись на насильство, нехтуючи правами людей, довільно встановлюючи і змінюючи закони, домагаються поставленої мети за будь-яку ціну.

ДЕМОГРАФІЧНІ ПРОЦЕСИ — процеси, що відбуваються на поступальних етапах розвитку народу (етносу) в його географічній структурі, просторовій , динаміці, чисельності, густоті його населення, віковому, статевому, етнічному та соціальному складі. Д. п. можуть бути прослідковані за Переписами, які проводяться в державі.

ДЕПОРТАЦІЯ — вигнання, виселення; за сталінського тоталітарного режиму — це злочинна практика насильницького переселення цілих народів з історичної батьківщини в Сибір та республіки Середньої Азії, на Далекий Схід, що прийняла форму справжнього геноциду.

ДЕРЖАВА — частина суспільства, основний його інститут, ядро його політичної системи, який здійснює управління суспільством, охорону його економічної і соціальної структури, захист інтересів громадян. Українська держава, за новою Конституцією (ст, 1 є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова (див. відповідні терміни).

ДЕРЖАВНА МОВА— мова, що обслуговує поліетнічне суспільство в усіх сферах його життєдіяльності, в його офіційному спілкуванні (письмовому й усному), в діяльності законодавчої, виконавчої й судової влади, в освіті, науці, культурі, засобах масової інформації. Д. м. є важливим чинником формування менталітету народу, його національної самосвідомості, могутнім фактором консолідації нації. Вона захищається державою. В Україні державною мовою є українська мова, її всебічний розвиток забезпечується державою. Це зафіксовано в новій Конституції України (ст. 10).

ДИРЕКТОРІУМИ — місцеві виконавчі органи Радянської влади на Закарпатській Україні (березень 1919р.).

ДИСИД'ЕНТСТВО —складова частина руху Опору радянській тоталітарній системі, що почалась в період т. зв. хрущовської «відлиги» в Україні, спрямована в основному проти русифікаторського наступу тоталітарної держави на духовність українського народу та проти порушення прав і свобод людини в усіх сферах суспільного життя.

ДИСКРЕДИТАЦІЯ —умисне зганьблення, знеславлення (шляхом поширення вигаданої інформації) чийогось імені, підрив довіри до нього, приниження його честі, гідності, авторитету. Дискредитована може бути в такий же спосіб група людей, політична партія, політичний рух тощо.

ДИСКРИМІНАЦІЯ — обмеження прав певної групи громадян чи якоїсь окремої людини в силу їх національності, раси, статі, віросповідання, майнового стану.

ДРІБНА БУРЖУАЗІЯ — клас дрібних власників міста і села, який існує виключно чи головним чином за рахунок своєї власної праці. До дрібної буржуазії Комуністична партія Радянського Союзу відносила трудових селян, кустарів, ремісників, дрібних торговців тощо.

ДРІБНОБУРЖУАЗНІ ПАРТІЇ — політичні організації, які виражали інтереси і настрої головним чином селянства, а також міської дрібної буржуазії й частини «буржуазної» інтелігенції. В Україні ці партії розглядалися Комуністичною партією як «націоналістичні» (УПСР, УКП, УСДП, боротьбисти тощо).

ЕКСТРЕМІЗМ — прихильність до крайніх поглядів. Як правило, виявляється в політиці. Напр., релігійний Е.— це нетерпиме ставлення до інших конфесій; національний Е.— це абсолютизація ролі своєї нації, неприхильне ставлення до інших націй тощо.

ЕМІГРАЦІЯ — переселення, вимушене чи добровільне через переміщення людей з своєї Батьківщини в іншу крашу з політичних, економічних, релігійних та ін. причин та тривале перебування їх за межами своєї Вітчизни внаслідок такого переміщення.

ЕТНІЧНА ГРУПА — стійка спільність людей, споріднених між собою етноісторичним походженням, мовою спілкування, теперішньою або минулою територією проживання, рисами матеріальної, духовної культури, побутовими звичаями тощо.

ІМПЕРІЯ — термін, який вживається для означення великої держави, яка підпорядкувала, інтегрувала до єдиної системи політичні, економічні, соціальні взаємозв'язки народів. Загальною тенденцією суспільно-політичного розвитку є неминучий їх розпад. СРСР, як чи не остання імперія, розпався в грудні 1991 р.

ІММІГРАЦІЯ — в'їзд громадян однієї держави в іншу, що поселяються на тривале або постійне проживання в ній з політичних, релігійних та інших причин.

ІМПІЧМЕНТ — форма притягнення парламентом до відповідальності будь-яких вищих посадових осіб держави аж до президента включно.

ІНКОРПОРАЦІЯ — включення однієї території в склад іншої або об'єднання в єдине ціле двох або більша автономних компонентів

ІНСПІРОВАНИЙ — викликаний будь-яким підбурюванням, підштовхуванням, навіюванням, переконанням. |

ІНТЕЛІГЕНЦІЯ — соціальний прошарок суспільства, що професійно займається розумовою працею. В Україні, за радянських часів, велика кількість інтелігенції існувала з ярликом «націоналістична».

ІНТЕРНУВАННЯ — затримання однією державою (з тих чи інших мотивів) громадян іншої держави, коли вони з якихось причин перебувають на її території, обмеження їх пересування в межах даної держави та обмеження деяких їх прав.

ІСТЕБЛІШМЕНТ — правляча еліта, керівні кола якоїсь країни.

ІСТОРИЧНИЙ ДОСВІД — практичне пізнання розвитку суспільства в усіх його проявах, що передається з покоління в покоління. І. д. буває позитивний і негативний. У поступальному розвитку суспільства надзвичайно важливо знати і той і інший: позитивний — щоб використовувати його на новому етапі розвитку суспільства; негативний — щоб ніколи його не повторити.

КАННІБАЛІЗМ —людоїдство.

КОМБІДИ — комітети бідноти, організації сільської бідноти, «опорні» пункти диктатури пролетаріату на селі в 1918—1919 рр. в Україні.

КОМПРОМІС — угода на основі взаємних поступок.

КОНФЕДЕРАЦІЯ — форма державного устрою у вигляді тимчасового союзу суверенних держав, які, зберігаючи свою незалежність, об'єдналися на договірних ^ засадах для досягнення певних спільних цілей (протистояння зовнішній загрозі, боротьби із стихійним лихом тощо).

КОНФЕСІЯ — церква чи релігійна організація, яка має своє віровчення, культову практику та організаційну структуру. |

КОНФРОНТАЦІЯ — зіткнення, протиборство ідейно-політичних принципів, класових інтересів, політичних програм різних політичних рухів, партій тощо

КООПТАЦІЯ — введення (за складних об'єктивних умов) до складу виборного органу нових членів рішенням власне цього органу без проведення додаткових виборів.

КОРІННА НАЦІОНАЛЬНІСТЬ — нація або народність, яка склалася історично і проживає на даній території з покоління в покоління. Якщо такий народ має своє державне утворення, воно, як правило, носить назву корінного народу (напр. Україна — від українців, автохтонів на даній території).

КРАЇНА — частина світу або території, що має відповідні кордони, користується державним суверенітетом.

МАРТИРОЛОГ — перелік жертв переслідування, переслідувань, або перенесених певними людьми страждань. Напр., в Радянському Союзі — мартиролог голодомору 1932—1933 рр.

МЕНТАЛІТЕТ — типові, характерологічні особливості того чи іншого народу, що сформувалися впродовж всієї його історії та передаються з покоління в покоління.

МІЖКОНФЕСІЙНІ ВІДНОСИНИ — відносини між релігійними організаціями різних віросповідних напрямів.

МОВНА ПОЛІТИКА — одна із складових частин державної політики, яка в демократичних державах з багатонаціональним складом населення спрямована на забезпечення всебічного розвитку державної мови, функціонування її на всій території держави і в усіх сферах суспільного життя та на гарантування вільного розвитку, використання й захисту мов національних меншин, що проживають на терені даної держави. В Україні це положення зафіксовано в ст. 10 нової Конституції.

НАЦІОНАЛІЗАЦІЯ — перехід з приватної власності у власність держави землі, промисловості, банків, транспорту тощо.

НАЦІОНАЛЬНА ГОРДІСТЬ —патріотичне почуття любові й поваги, відданості власній країні, її народові на основі врахування її реального внеску в світову цивілізацію та культуру. Н. г. несумісна з почуттям зневаги до інших народів.

НАЦІОНАЛЬНІСТЬ — належність людини до тієї чи іншої етнічної спільності — нації чи народності. Вживається цей термін також для визначення сукупності осіб однієї національності.

НАЦІОНАЛЬНЕ ПИТАННЯ — сукупність політичних, економічних, духовних, соціальних, правових та ін. проблем, які виникають в процесі внутрідержавного та міждержавного спілкування між представниками різних національностей (націй, народностей, національних груп тощо). Зміст Н. п., шляхи його розв'язання в різні історичні епохи неоднакові.

НАЦІОНАЛЬНИЙ СУВЕРЕНІТЕТ — повновладдя нації, її реальна спроможність забезпечити право нації на самовизначення (в різних формах) аж до створення самостійної держави.

НАЦІОНАЛЬНИЙ РАЙОН — адміністративно-територіальна одиниця, що створюється в місцях компактного проживання національних груп, які мешкають за межами своїх національно-державних утворень і складають більшість населення даної місцевості.

НАЦІЯ — виключно складний, своєрідний і специфічний феномен. Тому є багато визначень нації в світовій історичній практиці і політології, в т. числі й сталінське класове визначення нації (4 ознаки), яким впродовж десятиліть користувалися в СРСР. В сучасних умовах розбудови незалежної України, як полісі нічної держави, українські вчені в кн. «Етнонаціональний розвиток України: терміни, визначення персоналії» дають визначення нації як «етносоціальної спільності зі сформованою усталеною самосвідомістю своєї ідентичності (спільності історичної долі, психології й характеру, прихильність національним матеріальним і духовним цінностям, національній символіці), а також територіально-мовною та економічною єдністю». Українська держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, це зафіксовано в новій Конституції України (ст. II).

ОПОЗИЦІЯ — протидія певних політичних сил (партій чи груп, об'єднань) офіційному курсу правлячих кіл держави.

ПАНЕГІРИК — безумовна похвала, похвальне слово, похвальна промова, виступ; в літературі — похвальний вірш чи поема.

ПАЦИФІКАЦІЯ — «умиротворення», на шлях якого в найжорстокіших формах стала офіційна польська влада в 30-х рр. XX ст. в придушенні опору українства (на західноукраїнських землях) проти соціального й національного гноблення.

ПЛЕБІСЦИТ — один з різновидів волевиявлення народу шляхом всезагального опитування громадян з найважливіших питань життя суспільства.

ПОЛІТИЧНА ПАРТІЯ — добровільне об’єднання громадян для здійснення спільного завдання і задоволення політичних, економічних, соціальних, духовних та інших спільних інтересів. В демократичних суспільствах політичні партії сприяють формуванню й вираженню політичної волі громадян, перш за все через участь у виборах, а також через висування претендентів від політичної партії на виборну посаду. Статус політичних партій в Україні визначено повою Конституцією України (ст. 36, 37).

ПРОДРОЗВЕРСТКА — продовольча розверстка, система державних заготівель сільськогосподарських продуктів, встановлена Радянською владою в 1918— 1921 рр., за якою насильницьким шляхом вилучалося у селян «залишки» хліба і встановлювалися «тверді ціни» на них.

ПРАВО НА СВОБОДУ СОВІСТІ —одне з демократичних прав людини сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, право безперешкодно відправляти одноосібне чи колективно релігійні культи й ритуальні обряди, вести релігійну діяльність, тобто це — право ставитися до релігійного світогляду відповідно до своїх переконань.

ПРАВОВА ДЕРЖАВА — суверенна, демократична держава, в якій: • панує принцип верховенства права, дотримання закону всіма громадянами аж до тих, хто перебуває при владі, поважання особи, забезпечення недоторканості її прав і свобод; • панує пріоритет прав людини перед правами будь-якої нації, класу, партії; • пріоритет прав народу перед правами держави; • панує взаємна відповідальність держави і громадян один перед одним; • панує незалежність правосуддя та презумпція невинуватості.

РЕСПУБЛІКА — форма державного правління, за якої: народ є носієм суверенітету, єдиним джерелом влади в державі; він делегує на строго визначений строк державницькі повноваження органам державної влади та місцевого самоврядування; глава держави й усі органи влади є виборними й змінюваними, а виконавча влада є похідною від представницького органу; державну владу ніхто не може узурпувати.

РЕФЕРЕНДУМ — форма безпосередньої демократії, пряме волевиявлення громадян через всенародне голосування, що проводиться у зв'язку з прийняттям Конституції держави, законів, зміни території та інших рішень з найважливіших питань суспільного життя. В Україні всі аспекти, пов'язані з проведенням Р., зафіксовані в розд. III нової Конституції. РУСИФІКАЦІЯ — сукупність умов, дій та заходів в національних неросійських республіках бувшого СРСР або в окремих регіонах Російської Федерації щодо звуження вживання рідної мови, користування здобутками культури свого народу, вивчення своєї історії та піднесення на передній план знання російської мови, культури, історії Росії, тобто приниження всього національно-неросійського порівняно з російським.

САМОВИЗНАЧЕННЯ НАЦІЇ —універсальний принцип розв'язання національного питання через право вільного вибору народом форми державно-національного утворення чи національно-територіальної автономії аж до виділення й утворення самостійної, незалежної держави.

«СЕРДЮКИ» — члени сердюцької дивізії, однієї з найкращих військових частин генерала П. Скоропадського, сформованої з представників заможного селянства.

СЕПАРАТИЗМ — прагнення політичних сил до відокремлення країни чи певної її території від іншої країни. В поліетнічних державах — це рух національних меншин за відокремлення й створення власної держави чи встановлення автономного самоврядування.

СОЦІАЛІЗАЦІЯ ЗЕМЛІ — перетворення приватновласницьких земель в загальнонародну власність.

СОЦІАЛЬНА ДЕРЖАВА — принцип функціонування держави, у відповідності до якого вона бере на себе захист соціальне слабких і піклується про втілення в життя соціальної справедливості. Це положення стосовно Української держави втілено в новій Конституції України (ст. 1,3).

СОЦІАЛЬНА СТРУКТУРА — сукупність різноманітних соціальних спільнот, що склалася історично (класів, етносів, соціальних прошарків, груп людей тощо), а також стосунків між ними, обумовлених відповідним рівнем розвитку продуктивних сил і виробничих відносин.

СТАЛІНІЗМ — деформована антигуманна теорія, політика і практика, що торкнулася своєю злочинною суттю усіх сфер життя радянського суспільства, в центрі якого стояла окрема людина, групи людей, цілі народи. Вперше про істинну суть сталінізму було сказано на XX з'їзді КПРС (1956 р.).

СУВЕРЕННА ДЕРЖАВА — верховенство, самостійність державної влади в рамках однієї країни, її незалежність від будь-якої влади всередині держави та на міжнародній арені, це повнота суверенітету, поширеного на всю її територію. Дане положення зафіксоване в ст.ст. 1 та 2 нової Конституції України.

СУВЕРЕНІТЕТ — верховенство народу, нації, держави у внутрішній і зовнішній політиці, що забезпечує незалежність та самостійність розвитку суспільства.

ТОТАЛІТАРНА ДЕРЖАВА —держава, в якій в силу історичних умов склалася така система політичного та соціального устрою життя суспільства, за якої неконтрольована народом влада бюрократичної еліти отримала можливість руйнації або прямої заборони інститутів представницької демократії чи просто можливість військово-поліцейського терору.

УЛЬТИМАТУМ — категорична, остання вимога з певних питань однієї держави до іншої, зафіксована в дипломатичному або будь-якому писаному документові чи в усній формі, супроводжувана погрозами. Напр., ультиматум РНК Росії до Української Центральної Ради в грудні 1917 р.

УНІТАРНА ДЕРЖАВА — форма державного устрою, за якої адміністративно-територіальні одиниці, що розташовані на території даної держави (області, райони), не мають державного суверенітету, політичної самостійності. Україна є унітарною державою, це зафіксовано в ст. 2 нової Конституції України.

УРБАНІЗАЦІЯ — процес зростання ролі міста в розвитку суспільства, поповнення населення міст за рахунок сільського. Числове уявлення про розгортання цих процесів дають переписи населення.

УКРАЇНСЬКИЙ НАРОД — термін, вживаний в кількох основних значеннях: - населення Української держави; - поняття, що визначає суб'єкт української нації, який охоплює всі її класи, соціальні прошарки та групи; - соціально-етнічна сукупність громадян, які проживають на терені України. Саме в цьому розумінні в новій Конституції України записано, що «носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ».

УКРАЇНОФІЛЬСТВО — термін, який вживається для того, щоб підкреслити вияв любові до України, її народу, його історії та культури, до всього українського.

УКРАЇНОФОБІЯ — термін, що уособлює вияв протилежного ставлення до України, зневаги до всього українського.

УКРАЇНСТВО — термін, донедавна вживаний тільки в зарубіжній історичній та філософській думці для означення етнічно-національної спільності людей, що мають своє коріння в етнічних межах України, а також їх нащадків в діаспорі. В марксистсько-ленінській радянській історіографії піддавався нищівній критиці й не використовувався. В умовах незалежної України вживається все ширше й ширше як науковий термін.

УСТАНОВЧІ ЗБОРИ —тимчасовий (на відміну від парламенту) представницький орган, який має окреме, чітко визначене завдання (прийняття Конституції тощо), після виконання цього завдання припини? свою діяльність.

ФЕДЕРАЦІЯ — форма державного устрою, союзна держава, яка складається з кількох державних утворень (штатів, земель, в СРСР — республік), що мають спільну територію, спільний уряд, спільні Збройні Сили, грошову та податкову систему, спільну Конституцію (при збереженні конституцій членів федерації), спільне законодавство, суд, що об'єдналися для розв'язання спільних для всіх членів федерації завдань. Кожен з членів федерації володіє державним суверенітетом.

ЦЕНТР — умовна назва групи адміністративно-політичних установ, які в умовах федеративної держави визначають політику й усю систему функціонування політичного, економічного, соціального й духовного життя даної держави, обов'язкових для її суб'єктів. В умовах Радянського Союзу, де панувала однопартійна система, це були: КПРС, Верховна Рада СРСР, Рада Міністрів СРСР (в різні часи вона мала різну назву) та інші центральні органи СРСР.

ШОВІНІЗМ — термін цей походить від імені наполеонівського французького солдата, по імені Шовін, який був фанатичним прихильником завойовницької політики Наполеона-Бонапарта. III.— ідеологія, політика та практика переслідування, цькування, гноблення інших народів, проповідь виключності великої нації, її переважання щодо націй менших, прагнення підпорядкувати й інтегрувати малі народи. Ось чому це поняття часто вживають в єдності з іншим — «великодержавний». В. Ш., як правило, проявляється в екстремістських діях.

м. Вінниця