Сильно бідували люди у 1933 р. Сталін позабирав все. Батько заховав бочку на 3 пуди під порогом у сінях, знайшли з желізними палками. Батька забрали, коло канцелярії була повітка чи сарай, його там тримали. Втік – хтось допоміг. У матері забрали всю одежу. Нас повикидали надвір, вікно позабивали досками, щоб ми не ходили. Це було зимою. Батько і матір убігали, бо гнали на ссилку. Ми сиділи у погребі, бо у хату не пускали. Гризли буряки кормові, обнаружили і викинули з погреба. Сиділи на дворі. Сусіди забрали перегрівати. Потім батько з матір’ю викрали. До того – рвали їсти – лободу, щерець, шпуриш, що було зелене. Добавляли крошену шулуху. Сушили лепьошки. Дядько сіяв буряки, оставив зерно – украв, насипав у кармани, рукава. Приніс зерно, була сіль – на сковороді підігрівали і їли. А додому ми зайшли, зробив брат підкоп з боку хліва, так і жили.Батьки привозили хліб серед ночі, ми затопили в хаті і почаділи, якби не мати, то померли б. Я ходила і вдень дивилась, хто що садить, вночі покраду. В одної жінки п’ятеро дітей. Дньом вона садила лушпайки. Я вночі пішла збирати, мене зловили і посадили в погреб глибокий. Я там ніч переночувала з криками. Ходив єврей без руки і серед ночі зловив мене. Хтось допоміг вилізти, я втікла додому. Батьки ховалися, щоб не попасти на Соловки – і в Рівнах (очевидно, мається на увазі м. Рівне), Фастові, по лісах ховалися. В селі люди сильно мерли, на кутку залишилося три хати, і всі повмирали – від старого до малого.Голод почався. Бо забирали все, не було чого їсти. Повикачували все – у чулках, пазухах, не вбуло, чого їсти… Люди, які збирали мертвих, їздили безтаркою, кидали кого раком, кого боком. Приїздили на цвинтар, там було два чоловіки, висипали, хто як. Живими забирали, шоб лишній раз не їхати. Так один чоловік врятувався, бо коли його скинули, то він був зверху у ямі. Він виліз і почав (незрозуміло), ще й живим з іншого села вернувся. Мати вернулась з дітьми тоді, коли Сталін дав наказ вернути розграблені хати. Нам не вернули, бо там сидів начальник автоколони. Мати як прийшла, ми прийшли в хату, та на піч. Там були сухарі, ми поїли. Єврей, який там жив, виїхав, а ми сиділи і не виходили, бо могли забрати хату. Потім хату захопили активісти села, нас врятували сусіди, тягнули через шибки. Батька вбили, по погрозився, що не забуде. Коли їхав додому, то пішов через ліс, його першим дубком вбили. Обдерли догола, в одних підштанниках лежав.

<<<Назад