Узимку 1932 року на Україні розпочався страшний голодомор. Люди не мали ні хліба, ні картоплі, ні будь-якої іншої їжі, бо всі запаси, котрі були у людей, у них позабирали. А те, що люди зуміли сховати, закінчилося. Коли танув сніг, люди ходили по полях шукати мерзлі буряки, картоплю, моркву. Будь-який гнилий овоч, знайденний у полі, був на вагу золота. Ті, хто дожив до весни, їли кропиву, лободу — все, що могли знайти. Але й це мало допомагало. Були випадки, коли людина, йдучи по дорозі, раптом падала і помирала. Під час голодомору люди не тільки сліпли, пухли від голоду, але й втрачали розум. У них не було сили ховати померлих. Людські трупи просто притрушували землею. Вночі голодні собаки розривали землю і поїдали трупи. Траплялися випадки людоїдства. Прабабуся розповіла мені найжахливіший випадок, котрий стався у селі на її власних очах. Я ніколи його не забуду...В одній родині були маленький хлопчик Федя 4-5 рочків і дівчинка Надійка 12-13 років. Одного дня дівчинка не прийшла до школи. її подруги не застали її і вдома. А сталося от що. Днем раніше, коли Надя і Федя були з родиною у хаті, батьки покликали брата у другу кімнату. Більше він з неї не вийшов. Дівчинка запідозрила, що сталося лихо, і побігла до хрещеної у село Чернявка, яке було за 4-5 кілометрів. Хрещена, вислухавши підозри дівчинки, викликала міліцію. Приїхавши, міліція зробила обшук хати і подвір’я і знайшли бочку з розрізанними людськими тілами. Новина про страшну знахідку вмить облетіла село. Людоїдів разом з бочкою привезли на возі до сільради. Людей охопив жах, паніка, гнів. Вони почали жбурхляти у людоїдів все, що попадалося їм під руки: каміння, дручки, грудки землю. Але батьки Наді і Феді, втративши від голоду розум, не зважали на реакцію людей. Вони хапали з бочки людське м’ясо і гризли його. Ось такий жахливий випадок трапився в селі. На жаль, він був не єдиним випадком у ті роки.

<<<Назад