У 1921 р. внаслідок великої посухи стався неврожай в Поволжі, на Північному Кавказі, у південних губерніях України і в Криму. Ленін звернувся тоді із закликом до українського селянства допомогти голодуючим трудящим Поволжя. Україна сприйняла чуже горе як своє власне. Селянство всіх українських губерній включилося у збирання продовольства.
Другий Подільський губернський з'їзд Рад, що відбувся в грудні 1921 р., ухвалив подати одноразову допомогу голодуючим. Від 27 листопада 1921 р. до 3 травня 1922 р. хлібороби Подільської губернії відправили до Росії 5 944 042 пуди збіжжя, 4 357 225 пудів фуражного зерна, 1959 255 пудів крупи, 911 735 пудів картоплі, 8446 пудів овочів, 1308 пудів фруктів, 1606 пудів м'яса, 10 431 аггуку птиці, 563 611 пудів сала, 188 285 голів худоон, 286 пудів меду. Робітники і селяни Царицинської губернії дякували трудящим України за своєчасну підтримку, надану в найтяжчі моменти їх життя.
Крім допомоги голодуючим, Москва постійно суворо вимагала здачі хліба для промислових центрів країни. Крім того, Україну грабували продзагони, які немилосердно спорожняли селянські засіки.

У травні 1924 р., земельні наділи селян у після революційний період не збільшувалися, а зменшувалися.

Високі податки, встановлені в період непу, невідповідність між цінами на промислові та сільськогосподарські вироби вкрай розоряли хліборобів.

Люди скаржилися не тільки на непосильні податки, а й на методи стягнення їх. Із документів видно, що місцеві органи влади застосовували штрафи, арештовували тих, хто у встановлений термін не розраховувався із державою.

В одному листі, надісланому із с. Гранів, що на Гайсинщині, йшлося про те, як погано живеться трудовому народові, що податки дуже великі і виконати їх неможливо. "Одним словом, - приходить до висновку автор, - власть неизвестно чья, по моему убеждению, власть сатаны..."

Для подолян важким видався 1924 р. Дощів, особливо в південних районах, випало менше норми, багато мишей розвилось на полях, селянин не зібрав тієї кількості збіжжя, на яку розраховував. Тому вже восени змушений був продавати худобу, щоб прохарчуватись самому і розрахуватись із державою.

Вже взимку 1925р. в Могилів-Подільській окрузі створено спеціальну комісію продовольчої допомоги голодуючому населенню. У першому протоколі засідання комісії 24 лютого відзначалося, що в семи південних районах округи 226019 чоловік перебувало у великій матеріальній скруті. Доповідачі, голова окрвиконкому поділили голодуюче населення на 4 групи. До першої, що складала 15% (34 тис. осіб), вони віднесли 84000 господарств, які не мали ні худоби, ні реманенту, ні харчів, ні посівного матеріалу. До другої - 65 тис. чолові, які хоч і мали худобу та птицю, однак не були забезпечені продовольством і посівним матеріалом. За рахунок власних ресурсів вони можуть протриматись не більше одного місяця. 16800 господарств (86 тис. чол.) мають продуктів на 1 - 1,5 місяці. Їх віднесли до третьої групи. Решта 25% населення (четверта група) - середняки, які можуть забезпечити себе харчуванням до нового врожаю.

Комісія вважала, що серед населення першої групи голод набув масового характеру, багато людей почали рухнути. Якщо завчасно їм не надати допомоги, то смертність "от голода примет в ней широкие размеры".

Зазнали скрути і робітники цукроварень, горілчаних та інших продовольчих підприємств, розташованих у сільській місцевості. Проскурівський пивоварний завод встановив заробітну плату робітникам у двічі меншу, ніж кваліфікованим спеціалістам. Робітники Турбівської цукроварні скаржилися, що їх заробіток становить 15 крб. на місяць. "Лучше было при старом режиме, - писали вони, - работать 14 часов в день и иметь вдоволь хлеба. нежели теперь работать 8 часов и нуждаться". Скаржилися поденники Томашпільського, Тростянецького цукрових заводів, яким виплачували по 40 коп. в день.

Непосильні продподатки, безземелля, голод виникали велике незадоволення народних мас поділля. деякі члени КП(б)У на знак протесту виходили з партії, не погоджуючись із політикою непу. Органи влади скаржились, що весною і влітку 1925 р. пожвавішала діяльність ворожих організацій, збільшилася кількість листівок з-за кордону, які закликали до повстання. Частина антирадянськи настроєних селян збиралась в збройні загони.

Голод 1925 р. виник на Поділлі не тільки внаслідок стихійного лиха - посуха. Його спричинила і насильницька політична влади.