| Головна | 1921-22 | 1932-33 | 1946-47 | Джерела | Словник |

Голодомор в Україні 1932-1933 років Голодомор 1932—1933 рр. став для українців тим, чим нацистський геноцид для євреїв, або різанина 1915 р. для вірменів. Це була трагедія, масштаби якої неможливо навіть уявити, і яка на протязі півстоліття замовчувалася в Радянському Союзі.

Причини голодомору. Він був породжений спробами здійснити соціалістичні перетворення воєнно - комуністичними методами. Найтрагічнішим було те, що голодомору можна було уникнути, тим паче, що врожай зерна в 1932 р. перевищував врожай 1931 р. Але практичні дії на державному рівні привели Україну до голодомору:

- продрозкладка, яка повернулася в село із згортанням непу, зумовила кризу, характерною рисою якої стала незацікавленість селян у розвитку громадського господарства, відчуженість від землі;

- ситуація погіршилася в період підняття плану заготівлі зерна в 1932 році на 44 %, це привело до трагічної ситуації в посівній кампанії, недосів становив понад 2 млн. га, а запаси зерна у населення зведені нанівець;

- жорстокість реалізації плану хлібозаготівель (6,6 млн. тонн) привели до смерті мільйонів людей;

- а тим часом хліб десятками мільйонів тонн вивозився за кордон в обмін на техніку.

Таким чином, вже влітку 1932 р. голод був штучно інспірований державою.

В др. пол. 1932 р. ситуація погіршувалася все більше і більше:

- на полях жінки для дітей зрізували колоски, а коли почалися жнива, з'явилися «несуни». Тому в серпні 1932 р. з'являється закон «Про охорону соціалістичної власності», власноруч підписаний Сталіним. Сучасники назвали його «законом про п'ять колосків». Згідно цього закону за крадіжку любого колгоспного майна, навіть декількох колосків,— розстріл з конфіскацією всього майна, або позбавлення волі не менше 10 років (лише за 5 місяців 1932 р. за цим законом засуджено майже 55 тис. чол., з них понад 2 тис.— до смертної кари);

- у відповідь на повідомлення українських властей про голод на Україні з Москви була надіслана надзвичайна комісія на чолі з В. Молотовим для нових хлібозаготівель: за три місяці на к. 1932 р. було вилучено 89,5 млн. пудів хліба, що привело до посилення голоду;

- хліб «заготовлявся» в голодуючих місцевостях навіть у січні — лютому 1933 р. Села, які мали велику заборгованість, заносилися на «чорну дошку», а це позбавляло селян права на виїзд, при відсутності запасів продуктів люди гинули голодною смертю;

- за законом, затвердженим Москвою, селам, що не виконали плану хлібозаготівель, зерна не видавалося. Залишившись без хліба, люди їли котів, собак, кору тощо. . Мали місце випадки канібалізму.

В 1933 р. помічник Сталіна в Україні М. Хатаєвич, що керував хлібозаготівлями, з гордістю заявляв: «Між селянами і нашою владою продовжувалася жорстока боротьба. Це боротьба на смерть. Цей рік став випробу-шиям нашої сили і їх терплячості. Голод доказав їм, хто тут господар. Ми виграли війну». Який страхітливий злочин зафіксовано цими словами!

Реакція офіційної влади на голод в Україні.

Трагічна ситуація, що склалася в Україні, вимагала особливої уваги з боку і союзних, і республіканських органів влади. Потрібно було бити тривогу, мобілізовувати громадськість зсередини країни і звертатися по допомогу за рубежем, проте гласність означала б визнання факту економічної катастрофи, якою завершився сталінський експеримент з форсуванням темпів індустріалізації. І партія та уряд обрали інший шлях — злочинне замовчування трагічного становища в українському селі. Інформація про страхітливий голод все ж таки проникла за кордон, і звідти почала поступати допомога. Але, за наказом «Центру», ця допомога затримувалася на митницях, або використовувалася не за призначенням. Від значної її частини керівництво країни взагалі відмовилося.

Наростання голоду.

В 1933 р. голод охопив усю без включення територію України. Але він не обмежився нашою республікою. Великої гостроти голод набрав в Казахстані, охопив своїми смертельними лапами й Північний Кавказ. На Україні ж він забирав все нові й нові свої жертви. Поряд з дорослими гинули діти. Намагаючись врятувати дітей від голодної смерті, селяни везли їх, обминаючи всілякі перепони, до міста і залишали в установах, лікарнях, просто на вулиці. Десятки тисяч підкидьків створювали серйозну проблему. Лавина голодних смертей наростала з місяця в місяць.

Наслідки голодомору.

Відомо, що сталінська статистика була маловірогідною. Керівники перепису 1937 р. коли вони дали жахливі об'єктивні дані по Україні, були розстріляні. По підрахункам, які базувалися на методах демографічного співставлення, кількість жертв голоду на Україні (за різними даними і в різні часи) коливалася від 3 млн. до 6—7 млн. А міжнародна конференція з проблем голодомору 1932—1933 рр., яка відбулася 1990 р., назвала цифру 9 млн. чоловік.

Трагедія голодомору для України мала сумні наслідки:

1) Порушено демографічний баланс української нації, бо від голоду вмирали переважно селяни-українці;

2) Голодомор остаточно зламав опір українського селянства колгоспно - феодальній системі;

3) Ця трагедія остаточно підірвала сили українського народу в національно-визвольному русі. А якщо врахувати, що після смерті С. Кірова (грудень 1934 р.) почалися масові репресії проти інтелігенції та керівних кадрів, то стане зрозумілим, що генофонд української нації було пущено під ніж. Від цього український народ не може відійти до нинішнього дня.

м. Вінниця