"Мама вирішила продати своє дівоче вбрання: спідницю, тренові хустки, намисто; що не вдасться продати (бо не дуже тоді було багато охочих купувати, не до цього було) - забрати з собою і, може, там проміняти. Поїхали вдвох із кимось.

Через два тижні мама приїхала додому ледве жива, зчорніла, виснажена, вимучена. Обоє вдало виміняли по мішку хліба, і коли повертались додому, на кордоні України і Росії - Хуторі Михайлівському - працівники міліції відібрали хліб.

- Боже праведний, - побивалася мама. - Хіба ж за спасіння своїх дітей від голодної смерті судять? Заберіть мене і судіть, але передайте той хлібмоїм дітям, вони ж голодні, кожний день мене виглядають.

Глухими були стражі порядку до благань знедолених жінок, проте додому їх відпустили".